![](/assets/vukajlija-8a1b5c1cfaa37915a8b4d51bf02b92cb0e9e1dd235e6e15aa94e201901a8c758.png)
Најтананија срж савремене холивудеске. Амалгам саздан од свих клишеа из домена набијања тензије и драматизације.
Она кључна нит која треба бити повучена зарад коначног расплета на великом платну.
Тишина: Све и свја трепери, у зазору чека да се развеже тај чвор. Констелације су констерниране; констипирано ишчекују кулминацију.
Напослетку беше реч.
Време је.
Предвечерје. Млади Јова прска крагницу парфемом, спреман да одјаше у безумље суботње вечери. Али рано је за полазак, не - ваља се не пристигнути први. Гледа кроз прозор, ослушкује, вреба... Наједном, са трга промоли се појање Фрајли. Џаба је - закључи брзо. Време је - промрмља одлучно. И закрочи у сутон.
"Osimi velikih istorijskih i nacionalnih zabluda, podložni smo i onim „sitnijim”, ali koje nam određuju svakodnevicu. „Ne valja da se sedi na kućnom pragu, posebno kad grmi”, „Hleb od 500 grama je opšteprihvaćen pod nazivom kilo hleba”, „Ne valja da se zviždi u kući, to privlači miševe”, „Ne valja da se otvara kišobran u kući”, „Žvakanje žvaka može da deformiše vilicu”, „Ma koliko vruće i zagušljivo bilo, ne otvarati prozor, ubiće promaja”, navode na popularnom internet portalu „Vukajlija” niz sujeverja i zabluda našeg naroda."
Politika | 31. Januar 2011.
Јова је чудо једно +
Не бих трошио речи, ++
Au koja patetika od defke, prosto vapi da se pročita, ne - odrecituje polutihim glasom, u suton... +
Мала исправка, перипатетика је у питању - писано у бусу.
Nemoj mi šta zameriti, samo u moru slenga ova defka deluje (peri)patetično (a možda i jeste), drugačija po stilu pisanja...
Koji film vam prvo padne na pamet kada u sebi (a može i naglas) izgovorite "ic tajm"?
Meni je scena gde onaj golja u "The Running Man" dođe i kaže Švarciju da je vreme da uđe u šou (0:36).
Inače, radnja filma je smeštena u 2017... it's time ;)
Bus je vazda inspiriativan za pisanje:)
+
Jоцко, нема шта да се замери, само је битно приметити да је свака пренаглашеност, односно издркавање, у циљу сатиризације драматичности тих филмских момената, а никако ради постизања неког стила писања.
Агилни, превише филмова пати од овога, мука ми је више. Нарочито неке акције, али нпр Шварцију лежи да изговори тако нешто, шатро преозбиљним гласом